RASHOMON - DÆMONERNES PORT
Jeg forstår det ikke. Jeg forstår det bare ikke.
Det er helt ubegribeligt.
Hvad er der sket?
Hvad er det, du ikke forstår?
Jeg har aldrig hørt noget så mærkeligt.
Fortæl om det.
Det er heldigt, vi har en præst her. Han ser ud til at vide meget.
Nej...
Ikke engang den hellig Konin, som er kendt for sin lærdom-
-kan forklare en så mærkelig historie.
Ja, så, du kender altså den mærkelige historie?
Jeg var med ham. Jeg så og hørte det selv.
- Hvor? - I gården hos politiet.
Hos politiet?
- En mand var blevet myrdet. - Hvad? Kun en?
Her ovenfor i Rashomonporten ligger der altid lig, ingen kendes ved.
Det er sandt. Krig, jordskælv-
-cykloner, brande, sult og epidemier.
Katastrofer år ud og år ind.
Og som om det ikke var nok, hærger banditter hver eneste aften.
Jeg har med egne øjne set-
-utallige mennesker dø som kryb.
Men...
...jeg har aldrig hørt en så forfærdelig historie i hele mit liv.
Ja, den er forfærdelig.
Efter i dag kan jeg ikke længere tro på menneskets godhed.
Det er værre end banditter, sygdomme-
-sult, brand eller krig. Det er uhyggeligt.
Hør her, præst, jeg har fået nok af prædikener.
Jeg vil bare have tiden til at gå, til regnen stopper.
Jeg vil hellere lytte til regnen, end til dine kedelige prædikener.
Hør på mig! Du må forklare det her.
De er ubegribelige for mig, alle tre.
Hvilke tre snakker du om?
- Det er det, jeg vil fortælle om. - Tag al den tid, du har brug for.
Regnen lader til at vare ved.
Det er tre dage siden. Jeg var på bjerget for at skaffe brænde.
Jeg styrtede af sted for at sige det til det nærmeste politi.
I dag, tre dage senere blev jeg kaldt til politiet.
Ja, det stemmer.
Det er rigtig, at jeg fandt liget, som den første.
Om jeg så et sværd eller lignende?
Nej, der var intet af den slags.
Kun en kvindehat, som hang på en gren-
-en mands søndertrampede hat-
-og et afskåret reb ved siden af liget.
Et stykke derfra, på det nedfaldne løv-
-skinnede en amuletpose af rød brokade. Netop!
Det var alt, hvad jeg så på stedet.
Ja.
Jeg stødte på manden, inden han blev myrdet.
Det var tidligt om eftermiddagen for tre dage siden-
-på vejen mellem Sekiyama og Yamashina.
Kvinden bar slør, så jeg så ikke hendes ansigt.
Manden var bevæbnet med sværd, bue og pile.
Jeg anede ikke, at jeg skulle få ham at se sådan her.
Sandelig...
Menneskelivet er lige så forgængeligt som morgenduggen.
Jeg ved ikke, hvad man skal sige.
Det er beklageligt, at det gik sådan.
Manden, jeg har pågrebet, hedder Tajomaru...
Ja! Han er berygtet i hele Kyotoområdet. Banditten Tajomaru.
Da jeg først forsøgte at gribe ham, havde han det samme mørkeblå tøj på-
-og det her koreanske sværd.
Jeg anholdt ham til sidst om aftenen for tre dage siden ved Katsurafloden.
Hvad er der med dig?
Han havde et sortlakeret kogger med sytten pile med høgefjer-
-en læderomvundet bue og en grå hest.
Genstande, der tilhørte den myrdede mand.
Men Tajomaru blev kastet af hesten, han havde stjålet.
Det var nok skæbnen, som straffede ham.
Skulle hesten have smidt mig af? Sikke en gang sludder!
Det var sådan her...
Jeg red på hesten, da jeg pludselig blev tørstig.
Jeg drak vand i en bæk.
Der må have ligget en død hugorm længere oppe ad den-
-for jeg blev ramt af utrolige mavesmerter.
I skumringen, da jeg kom til floden, kunne jeg ikke klare det længere.
Jeg steg af hesten og satte mig på hug på stranden.
Skulle en hest smide mig af?
Kun et fjols ville tro noget så idiotisk!
En dag kommer jeg til at dingle fra et træ.
Jeg er ikke bange for at sige det, som det er.
Jeg tilstår, at jeg, Tajomaru, dræbte manden.
Jeg så parret for tre dage siden en steghed eftermiddag.
Netop da strøg en sval brise gennem alt det grønne.
Var det ikke for den, havde jeg aldrig myrdet ham.
Jeg nåede kun at se et kort glimt af hendes ansigt.
Det kan have været derfor. Hun var som et guddommeligt væsen for mig.
Jeg måtte have hende, om jeg så skulle dræbe manden.
Men jeg ville godt undgå det, hvis jeg kunne få hende uden.
Min hensigt var altså at tage hende, uden at slå manden ihjel.
Men jeg kunne ikke gøre det der på vejen til Yamashina.
Hvad vil du?
De behøver ikke være bange for mig.
Det er pragtfuldt, ikke?
Se godt på det.
Der er en gammel grav på bjerget derovre.
I den fandt jeg mange sværd, dolke, spejle og andre ting.
For at ingen skal finde dem, gravede jeg dem ned her i skoven.
Hvis De vil, kan jeg sælge dem billigt.
På den anden side af lunden.
Gå foran.
Derhenne ved fyrretræerne.
Der er sket noget forfærdeligt!
Deres ledsager er blevet bidt af en slange.
Kvinden blev pludselig ligbleg i ansigtet.
Hun stirrede målløs på mig med et barns alvor.
Da jeg så det, blev jeg jaloux på manden, opfyldt af had.
Jeg ville vise, hvor ynkelig han så ud, som han sad bundet der.
Det var et pludseligt indfald, jeg aldrig havde haft før.
Jeg har aldrig set en kvinde med så voldsomt et temperament.
Jeg fik hende uden at dræbe manden, som jeg havde tænkt mig.
Nej, jeg havde ikke til hensigt at dræbe ham.
Men...
Vent!
Enten du eller min mand må dø.
I kan ikke begge leve.
At vanæres foran to mænd er værre end døden.
Jeg...
Jeg giver mig selv til den af jer, som overlever.
Jeg ville ikke dræbe ham, som han sad bundet der, og han kæmpede tappert.
Det krævede 23 hug!
De må forstå, at jeg beundrer hans færdigheder.
Ingen anden har udvekslet mere end 20 stød med mig.
Hvilket? Hvad der skete med kvinden?
Det ved jeg ikke.
Da han var død, vendte jeg mig om, men hun var forsvundet.
Hun flygtede formentlig i skræk, da vi begyndte at kæmpe.
Hun må have været i panik, for da jeg nåede vejen, stod hesten der.
Jeg var tiltrukket af hendes kraftige temperament-
-men hun var bare en almindelig kvinde.
Jeg havde ikke lyst til at lede efter hende.
Hvad sagde De? Mandens sværd?
Jeg solgte det for et par glas i byen samme dag.
Hvad? Kvindens dolk?
Nå ja. Den så dyr ud, den havde perlemorsindlæg.
Den havde jeg helt glemt.
Det var ærgerligt. Det er nok mit livs største fejltagelse.
Tajomarus svaghed for kvinder er velkendt blandt Kyotos banditter.
I efteråret fandt man på bjerget bag Toribetemplet-
-to myrdede kvinder.
Det må have været ham.
Og kvinden som flygtede uden sin hest, hun er forsvundet.
Men...
Hun dukkede op hos politiet.
Hun havde søgt ly i et tempel, og politiet fandt hende.
Det er løgn. Det er alt sammen løgn.
Både Tajomarus og kvindens fortælling.
Mennesker kan ikke tale sandt.
Ofte er folk ikke engang ærlige overfor sig selv.
Det er måske nok rigtigt, men...
Det er fordi, menneskene er svage.
Derfor lyver de. De snyder endda sig selv.
Flere prædikener!
Jeg blæser på, om det er opdigtet, så længe historien er underholdende.
Hvordan lød hendes fortælling?
Hendes fortælling var slet ikke som Tajomarus.
Og desuden-
-så hun slet ikke så viljestærk ud, som Tajomaru beskrev hende.
Hendes ynkelighed vakte min medlidenhed.
Den der...
Den der mand i mørkeblåt tøj...
Da han havde voldtaget mig-
-fortalte han stolt, at han var den berømte Tajomaru.
Han så hånligt på min mand, som sad fastbundet.
Min mand...
...må have følt sig dybt ydmyget.
Jo mere han vred sig for komme fri...
...des dybere skar rebene...
...ind i hans krop.
Jeg styrtede hen til min mand.
Jeg prøvede i al fald...
Når jeg tænker på hans øjne-
-føles det, som om mit blod fryser til is.
Det, jeg så i min mands blik, var ikke vrede.
Ej heller sorg.
Han så bare koldt på mig med afsky i blikket.
Stop! Se ikke sådan på mig!
Det er for grusomt!
Du kan slå mig, og endda dræbe mig-
-men at se sådan på mig, så grusom kan du ikke være.
Dræb mig!
Tøv ikke!
Stop...
Stop!
Stop.
Stop. Stop!
Bagefter...
...besvimede jeg.
Da jeg vågnede og så mig omkring...
...blev jeg forskrækket over det, jeg så.
I min døde mands bryst...
...sad min dolk og skinnede koldt.
Jeg blev så skrækslagen...
...at jeg flygtede ud ad skoven som i en tåge.
Da jeg kom til mig selv igen...
...stod jeg ved søen for foden af bjerget.
Jeg kastede mig i søen.
Jeg prøvede at tage livet af mig selv på flere forskellige måder...
...men det lykkedes mig ikke at dø.
Jeg er bare en hjælpeløs...
...og enfoldig kvinde. Hvad skal jeg gøre?
Ja, nu fatter jeg heller ikke noget.
Men kvinder snyder os med deres tårer.
De snyder også sig selv.
Derfor må man være forsigtig, når man lytter til kvinder.
- Efter at have lyttet til den døde... - Den døde?
- Hvordan kunne en død mand tale? - Gennem et medium.
Det er løgn! Det, han fortalte, var også løgn!
En død mand lyver da ikke?
Hvorfor ikke, præst?
Jeg vil nødig tror, at mennesker er så syndige.
Tro, hvad du vil, men det er vel ingen, som er fri for synd?
- Det er bare noget, vi bilder os ind. - Hvordan kan du sige det?
Mennesker lukker øjnene for det, de ikke vil indrømme og tror deres egne løgne.
- Det gør det lettere. - Det er ikke sandt!
Glem det, lad os høre den døde mands fortælling.
Jeg befinder mig i mørke nu.
Jeg lider her i mørket, uden den mindste stribe lys.
Jeg forbander dig, som tvang mig ned i dette mørke af lidelse.
Da banditten havde voldtaget min hustru, satte han sig der-
-og begyndte at trøste hende.
Hun sad på de nedfaldne bambusblade og så ned på sine knæ.
Banditten prøvede at overtale hende.
Når du har været sammen med en anden mand-
-kan du ikke længere leve lykkeligt med din mand. Gift dig med mig.
Jeg gjorde det her af kærlighed til dig.
Da han sagde det, løftede min hustru sit hoved med længsel i blikket.
Så smuk har jeg aldrig set hende før.
Og min smukke hustru...
Hvad svarede hun for øjnene af sin mand, som sad bundet?
Tag mig med.
Tag mig med, hvorhen du vil.
Sådan sagde hun!
Men det var ikke hendes eneste synd.
Ellers havde jeg ikke lidt, som jeg gør her i mørket.
Dræb ham!
Så længe han er i live, kan jeg ikke tage med dig. Dræb ham!
Hendes ord hvirvler som en storm omkring mig-
-og prøver at blæse mig ned til mørkets bund.
Har et menneske nogensinde før udtalt ord så fulde af ondskab og had?
Selv banditten blev bleg i ansigtet, da han hørte dem.
Jeg beder dig, dræb ham!
Dræb ham!
Du, hvad vil du gøre ved hende?
Vil du dræbe eller skåne hende? Du kan nikke til svar.
Da jeg hørte hans ord, var jeg parat til at tilgive ham hans forbrydelse.
Nå? Vil du dræbe hende?
Eller skåne hende?
Jeg ved ikke, hvor lang tid, der gik...
Hun slap væk, jeg må overveje, hvad jeg skal gøre nu.
Der er helt stille.
Jeg hører nogen græde i nærheden.
Nogen græder. Hvem er det, som græder?
Der var stille.
Helt stille.
Pludselig lyste solen svagere.
Et mørke begyndte at omslutte mig, uden at jeg bemærkede det.
Jeg lå helt stille i tavsheden.
Da lød det, som om nogen sneg sig hen mod mig.
Hvem var det?
Denne nogen greb forsigtigt fat om dolken i mit bryst-
-og trak den langsomt ud.
Det passer ikke! Han havde ingen dolk i brystet.
Han blev dræbt med et sværd.
Det bliver mere og mere spændende.
Men du lader til at have set hele forløbet.
- Hvorfor fortalte du ikke politiet det? - Jeg ville ikke indblandes i det.
Men du kan vel tale om det nu.
Fortæl nu. Din udgave lader til at være den mest spændende af alle.
Jeg vil ikke høre det! Jeg har fået nok af frygtelige historier!
Det er ikke usædvanligt nu om dage.
Man siger, at dæmonerne i porten er flyttet på grund af menneskenes ondskab.
Nå, hvad ved du om den her historie?
- Jeg fandt en kvindes hat på bjerget. - Det har du fortalt.
Så gik jeg 20 meter længere og hørte en kvinde græde.
Jeg kiggede ud skjult bag en busk-
-og så en bundet mand, en grædende kvinde og Tajomaru.
Vent lidt... Så er det altså ikke sandt, at du fandt den døde mand?
Jeg ville ikke indblandes i noget!
Fortæl nu videre.
Hvad gjorde Tajomaru?
Han sad på knæ foran kvinden og bad om tilgivelse.
Jeg har altid givet efter for mine onde indfald.
Det var en måde at undgå lidelser på.
Men i dag hjælper det ikke.
Nu, hvor du har været min, lider jeg endnu mere af attrå efter dig.
Jeg beder dig, bliv min hustru!
Jeg, Tajomaru, som er berygtet i hele Kyotoområdet...
...beder dig på mine bare knæ.
Hvis du vil, kan jeg holde op med at leve sådan.
Jeg har gemt nok penge til, at du kan leve godt.
Hvis du ikke vil have røverskatte, vil jeg arbejde hårdt for dig.
Jeg vil endda blive gadesælger.
Hvis bare du bliver min, kan jeg udholde hvad som helst.
Jeg beder dig, bliv min hustru.
Jeg beder dig... Siger du nej, er jeg tvunget ti at dræbe dig.
Jeg beder dig, sig ja!
Hold op med at græde og svar mig. Sig, at du vil være min hustru!
Sig det! Sig det!
Det er umuligt. Jeg kan ikke sige det.
Hvordan kan en kvinde beslutte den slags?
Jeg forstår. Du mener, det skal afgøres mand og mand imellem.
Vent!
Jeg vil ikke sætte livet på spil for sådan en kvinde.
Du er blevet vanæret foran to mænd, hvorfor tager du ikke livet af dig?
Det er skammeligt!
Jeg vil ikke have sådan en tæve, hvis du vil, kan du få hende.
Det smerter mig mere at miste min hest.
- Vent! - Følg ikke efter!
Hold op med at græde. Dine tårer snyder ikke nogen.
Stop nu. Det er forkert at straffe hende sådan.
Kvinder er svage væsener.
Det er jer, som er svage!
Du skal forestille at være min mand? Hvorfor dræber du ham ikke?
En rigtig mand havde dræbt ham og så sagt, at jeg skulle tage livet af mig.
Og du er heller ikke en mand.
Da jeg hørte dit navn, vakte det et håb i mig.
Jeg var så træt af det her skuespil.
"Han kan redde mig ud af den her fortvivlede situation", tænkte jeg.
"Han kan være så hensynsløs han vil, så længe han redder mig."
Sådan tænkte jeg.
Men du er præcis lige så ubeslutsom som min mand.
Hvis en mand vil eje en kvinde, skal han være gal af lidenskab.
En kvinde skal vindes med sværd.
Jeg vil ikke dø. Jeg vil ikke dø!
- Ja, det lyder jo som sandheden. - Jeg så med egne øjne.
- Det stoler jeg heller ikke på. - Jeg lyver ikke.
Løgnere siger aldrig, at de lyver.
Hvis vi ikke kan stole på hinanden, bliver verden et helvede.
- Ja, verden er et helvede. - Men jeg tror på menneskene.
Jeg ønsker ikke, at verden bliver et helvede.
Det hjælper ikke at råbe. Hvilken af udgaverne tror du på?
Jeg forstår det ikke. Jeg forstår det bare ikke.
Tænk ikke på det, mennesker er umulige at fatte.
Hvad gør du?
Hvad gør du selv?
Det er jo forfærdeligt!
Nogen stjæler alligevel kimonoen, så det kan lige så godt være mig.
- Er du en djævel? - Jeg?
Hvor er barnets forældre?
De har haft deres morskab, når barnet så kommer, overgiver de det. De er djævlene!
Du tager fejl! Se på amuletposen, der sidder på kimonoen.
Hvordan tror du, det føles at overgive et barn? De må have været tvunget til det!
- Man kan ikke tænke på alle. - Du tænker kun på dig selv!
Hvad er der i vejen for det? Folk nu om dage lever værre end hunde.
Man overlever ikke, hvis man kun tænker på sig selv.
Din djævel...
Sådan er det. Alle tænker kun på sig selv og finder på undskyldninger.
Banditten, kvinden, manden...
Og du er lige sådan!
Skulle du være en undtagelse? Vær ikke latterlig!
Du kunne måske snyde politiet, men ikke mig!
Hvor har du gjort af kvindens dolk?
Den med perlemorsindlæg, som Tajomaru sagde var så værdifuld?
Faldt den ned i græsset og forsvandt?
Hvad?
Hvem stjal den, hvis det ikke var dig?
Det lader til, at jeg har ret.
Du kalder mig tyv, men du tænker også kun på dig selv.
Har du ikke mere at sige?
Så går jeg.
Hvad gør du? Stjæler du også barnets undertøj?
Jeg har allerede seks børn.
At opfostre endnu et-
-gør ingen forskel.
Jeg...
Jeg skammer mig over det, jeg sagde.
Det er ikke så underligt efter i dag.
Man kan ikke længere stole på mennesker.
Det er mig, som burde skamme mig.
Jeg forstår ikke, hvordan jeg kunne gøre det.
Nej, jeg vil takke dig!
Takket være dig-
-kan jeg bevare min tro på menneskeheden.
Du behøver ikke takke.
SLUT